I et mytisk land og en magisk tid-
- hviler et stort kongeriges skæbne på skuldrene af en ung dreng.
Hans navn: Merlin.
Stands! Bliv der.
- Hvor er du på vej hen? - Til havet ved Meredor.
Hvad har du i kærren?
Lady Morgana!
- Er du uskadt? - Ja. Men vi må skynde os.
Det skumrer, og vi har lang vej endnu.
Undskyld.
- Hvad laver du i mit køkken? - Prinsens skjorte...
Hold fingrene fra min mad!
- Prøv med lidt salt. - Arthur slår mig ihjel.
Lad mig se... Du har haft værre problemer.
- Han skal have den på i aften. - Du skal nok finde på en løsning.
Fordwin wamml
- Du er jo påklædt. - Ja. Jeg er vel ikke et fjols.
- Er du sikker på det? - Hvabehar?
- Jeg prøver på at skrive en tale. - Så du vil ikke have min?
Jeg har skrevet på den hele aftenen.
- Hvad synes du? - Den skal finpudses lidt.
Der er få, der får lov til at skrive prinsens taler. Siger man ikke tak?
De velsignedes ø.
Du ved, hvor vi vil hen.
De har ikke spist noget, sire.
- Det gør ingen forskel. - Nej, men det giver ham fred.
Der er gået et år siden Morganas forræderi.
Hans hjerte er bristet, og hans livsvilje er væk.
- Kommer du til festen i aften? - Nej. Jeg må være her hos kongen.
Du er meget god ved ham.
Jeg gør det ikke for hans skyld, men for Arthurs.
Rapporterne er sande. Vi indhentede Morgana på Denaria-sletten.
- Var hun alene? Var Morgause med? - Vi ved det ikke.
- Hvor var Morgana på vej hen? - Til havet ved Meredor.
De velsignedes ø.
- Jeg sender soldater ud ved daggry. - Tak, Agravaine.
Hun er blevet stærkere. Bertrand og Montague er døde.
Hold mig informeret.
- Hvorfor sker det lige nu? - Hun kunne ikke gemme sig for evigt.
Vær ikke nervøs. Camelot er stærk.
Hvis Morgana går til angreb, er vi klar.
Du har ret. Jeg ved ikke, hvordan jeg skulle klare mig uden dig.
Tak, morbror.
Jeg lovede din mor, at jeg altid ville stille op for sig.
Samhain... Den tid på året, hvor vi mærker vore forfædres ånder stærkest.
En tid at mindes og ære dem, vi har mistet.
Det er næsten Samhain. Vi må skynde os.
- Jeg kan ikke. - Søster...
Husk, hvad jeg sagde. Det er den eneste mulighed.
Det, du må gøre, vil påvirke alle. Også dig selv.
Men først og fremmest vil det tvinge vores fjender i knæ.
Du må være stærk.
Du skal ikke være bange.
Min tid i denne verden er forbi. Der er ikke noget tilbage for mig.
Søster...
Lad min bortgang være min sidste gave til dig.
For kongen!
Eala leofu sweoster, pæm gastum befæste ic pe.
Alys pa peoster pe inne onwunap...
Ongunne dwolmal
Emrys...
Emrys!
- Hvem er du? - Cailleach.
Åndeverdenens portvagt.
Du har revet sløret mellem de to verdener itu.
Dorochaerne... De er de dødes stemmer, mit barn.
Og ligesom de døde er de utallige.
Du skal være bange.
Dine fjender vil begræde denne dag, men du må tage dig i agt.
Da du rev sløret itu, skabte du en ny verden.
Du kommer ikke til at gå igennem den alene.
Ham, de kalder Emrys, vil vandre i din skygge.
Han er din skæbne.
Og han er din undergang.
Emrys...
- Hvad skete der? - Jeg ved det ikke. Han er kold som is.
- Bliver han frisk igen? - Skaf noget hvidtjørn til blodomløbet.
Og masser af tæpper.
Da hun talte... Det lød, som om hendes stemme kom fra jordens indre.
Hendes øjne...
De så så bedrøvede og lidende ud.
Hvem er hun?
Cailleach. Åndeverdenens portvagt.
Hvorfor dukkede hun op?
Det var på midnat på Samhains aften.
Så er sløret mellem verdenerne tyndest. Det er næppe tilfældigt.
- Hvorfor var det kun mig, der så hende? - Store troldmænd får tit åndesyn.
Det var ikke et åndesyn. Hun vidste, hvem jeg var.
Hun kaldte mig Emrys.
Hvad betyder det?
Jeg ved det ikke helt.
Men hvis sløret er gået itu, må guderne hjælpe os alle.
Merlin... Merlin!
- Merlin! - Det var ikke mig.
Undskyld, sire.
Der er brug for dem i rådet.
- Hvad er der sket med hende? - Hendes by er blevet angrebet.
- Hvad hedder du? - Drea.
Drea... Jeg hedder Arthur.
Du skal ikke være bange. Fortæl, hvad der skete.
Min mor, min far og min lillesøster...
Så, så.
De blev angrebet. Af hvem?
Det var ikke nogen... Bare skikkelser.
- Så du ikke deres ansigter? - De havde ingen ansigter.
Det er, som jeg siger. De var der, og alligevel var de der ikke.
De bevægede sig så hurtigt.
De var uvirkelige, men de må have været der.
Jeg hørte folk skrige, og så blev alt stille...
Og da var de alle sammen døde.
Tak.
- Hvor ligger byen? - Øst for De hvide bjerge.
- Et halvt dagsridt. - Gør mændene klar.
Savner du din sutteklud, Merlin? Du gør mig nervøs.
- Det er en hest. - Den kunne måske mærke noget.
- Ja, at du er en dummernik. - Det er mit ord!
Ja, og det passer perfekt til dig.
Der er for stille.
Undskyld...
Herovre!
Så du noget?
Vi jager bogstavelig talt skygger.
Leohtl
Leohtl Leohtl
Scin scirl
- Hvad skete der? - Jeg kunne ikke bruge magi.
Der er noget derude. Det flygtede fra lyset.
Denne fjende kan man ikke jagte eller slå ihjel.
Vi må væk herfra.
Gwen! Sig til Gaius, at der er flere ofre ved vest-porten.
- Gaius... - Merlin!
Så du dem?
Hjælp mig. Hent flere lagner.
Merlin?
Min magi bider ikke på dem. Jeg har prøvet.
Jeg har aldrig følt mig så magtesløs.
Det ligger dybt i sjælen. Da det angreb, følte jeg en umådelig tomhed.
Jeg kunne ikke få vejret.
- Jeg er bange. - Der er ikke noget at være bange for.
Det er ikke din skyld.
Der er over halvtreds døde.
- Og kan vi ikke bekæmpe dem? - Nej, vi har kun fakler som våben.
- Hvad er de? - Dorochaer. De dødes ånder.
Under Samhain kunne øverste præstinder frigive dem ved hjælp af blodofringer.
- Men hvem skulle gøre sådan noget? - Morgana.
Hun var jo på vej til De velsignedes ø.
- Hvordan besejrer vi dem? - Jeg ved det ikke.
Ingen dødelig har nogensinde overlevet deres berøring.
Jeg syntes, at jeg så noget.
En edderkop?
Bare saml den op.
- Skal jeg bede en pige om det? - Det er ikke morsomt.
Nå...
Jeg kunne ikke være som dig, som fremstår så vattet.
Selv vil jeg ikke fremstå hjerteløs eller tankeløs.
- Eller så humørforladt. - Det er kun, fordi du ikke er sjov.
Er du ikke bange?
Jo, det er jeg.
Måske mere end dig.
Bare rolig. Du er i sikkerhed nu.
- Tak. - Jeg ville ikke lade dig få hele æren.
- Hele riget søger ly i Camelot. - Det giver vi dem også.
- Vi har ikke plads til alle. - Vi må gøre vores bedste.
Vi kan leve sådan her. Vi må slå de væsener ned.
Der må stå noget i en af alle dine bøger, Gaius.
Dorochaerne kan ikke besejres med sværd og pile.
Hvis sløret virkelig er væk, er der kun ét at gøre.
At tage til De velsignedes ø.
- Hvordan? - Jeg ved det ikke.
Men revnen i sløret har krævet en blodofring.
Der kræves endnu en for at forsegle den.
Vi rider før skumring.
Og hvem skal ofres?
Hvis jeg må ofre mig for Camelots folk, så gør jeg det.
- Milady... - Milord.
Jeg håber, at du bringer godt nyt.
- Fortæl. - Riget er ved at falde sammen.
- Hvor skidt. Og det stakkels folk? - Der dør mange hver nat.
Du skal vide, at Arthur prøver at besejre væsenerne.
- Det er umuligt. - Han er på vej til De velsignedes ø.
Hvis ikke dorochaerne slår ham ihjel, vil han ofre sig for at tætne revnen.
Du er urolig? Morgana!
Cailleach sagde noget...
Hun talte om en, der hedder Emrys. Han skulle være min undergang.
- Hvad mente hun med det? - Det ved jeg ikke.
Vi skulle feste! Arthur er død inden for en uge.
Camelots trone kan snart besættes af sin retmæssige ejer.
Jeg har meget at takke dig for.
Du har lært mig så meget.
Mest af alt har du lært mig, hvad det vil sige at være prins.
Jeg håber, at jeg gør dig stolt.
- Gå ikke fra mig. - Det er jeg nødt til.
Passer du ham, mens jeg er væk?
Hvad er der?
Du er jo ikke nødt til at rejse!
Jo, jeg er nødt til det.
Vær forsigtig. Dit liv er lige så dyrebart som selve kongeriget.
- Smil. - Det kan jeg ikke.
Kan du huske, da jeg kyssede dig første gang?
Sådan. Det minde vil jeg tage med mig.
Her. Det kongelige segl. I mit fravær har du ansvaret for kongeriget.
- Hvad med din far? - Hvis han dør, er tronen din.
Du er den eneste, jeg stoler på, morbror.
- Der må være en anden måde. - Jeg har allerede besluttet mig.
Jeg er så taknemmelig for at have dig.
Hvad laver du, Merlin?
- Det er min skæbne at beskytte Arthur. - Du er magtesløs over for dorochaerne.
Så må jeg ofre mig i hans sted.
Mit liv afhænger af skæbnen. Og hvis dette er bestemt...
Jeg er ikke bange.
Jeg går gerne døden i møde i bevidstheden om -
- at Albion vil overleve.
- Gwen... - Kan du gøre mig en tjeneste?
Våg over ham. Sørg for, at han kommer hjem.
Jeg beskytter hans liv med mit eget. Det lover jeg.
Tak.
Giv hestene vand, Elyan. Og nogen må samle brænde.
Det skal jeg nok.
Du burde ikke være her. Din magi virker jo ikke.
Du er ikke kriger, Merlin. Jeg vil ikke have, du kommer til skade.
Jeg beskytter Arthur, hvis du tager af sted.
Det er din pligt at beskytte Camelot for enhver pris.
Det er min pligt at beskytte Arthur.
Det må du kunne forstå.
Jo, det kan jeg sagtens.
Hjælp mig, Emrys. Jeg beder dig.
Er det det her, du ville opnå, Morgana?
Emrys!
Vi må nå frem til Daelbeth før skumring.
Gå sammen to og to og saml brænde til et bål.
- Af sted! - Vi har ikke nok brænde!
Bæl onbrynel
- Der er ikke nok til i nat. - Men det giver os en pause.
Sidste brændeknude. Skal vi trække lod om, hvem der skal hente mere?
- Jeg skal nok gå. - Jeg følger med ham.
- Er du den rette? - Siden hvornår har du samlet brænde?
Løb!
- De burde være tilbage nu. - Vi leder efter dem.
Hvem kommer med?
- Det er koldt. - Ja...
Kan du ikke mærke det?
Du er modigere, end de siger.
- Var det en kompliment? - Vær ikke dum.
Uanset hvilken fjende jeg har mødt, har jeg aldrig frygtet døden.
Det skal du heller ikke nu.
- Du forundrer mig af og til. - Du har aldrig forstået mig.
Hvis terningerne var kastet anderledes, ville vi nok have været gode venner.
Hvis altså ikke du var et arrogant og højrøvet grødhoved.
Vi skal nok besejre dorochaerne, sammen.
Tak.
Du er modig, Merlin.
Imellem kampene.
Du aner ikke, hvor mange gange jeg har reddet dig.
Hvis jeg bliver konge, udnævner jeg dig til hofnar.
Det er altid mørkest før daggry, så det kan ikke vare længe.
Hvad er der sket?
EVENTYRET FORTSÆTTER
Dorochaerne kan ikke blive i denne verden.
Sløret skal repareres.
Arthur vil ofre sig for at lave sløret. Jeg må tage hans plads.
Det må du ikke, Merlin.